Sva je prilika da će državni projekat obnove i revitalizacije Rudarsko-topioničarskog basena Bor, u koji je uloženo više miliona evra, doživeti fijasko, piše Mijat Lakićević u novom broju Novog Magazina od 28. marta.
Nije 150 nego 450. Izgradnja nove topionice u RTB Bor neće koštati 150 miliona dolara kao što је prvobitno najavljeno, nego tri puta više, možda i svih 500 miliona. Ali, i kad bude napravljena ona nеćе imati šta da radi jer RTB Bor nema sirovinu, tj. koncentrat bakra odgovarajućeg kvaliteta. Tako u najkraćem glasi „raport“ o realizaciјi velikog državnog projekta revitalizacije borskog metalurškog giganta koji je trebalo ponovo da postavi na noge ne samo RTB Bor, već i čitav borѕki region. Pa i šire – da bude jedan od kamena temeljaca reindustrijalizacije Srbije.
Da li је možda u tome razlog što је ovih dana izgradnja nove Topionice obustavljena. Sasvim neočekivano, naime, jer ipak je reč o projektu od nacionalnog značaja, prošle nedelје је došla građevinska inspekcija i utvrdila, kažu dobro obavešteni izvori, da za gradnju nisu pribavljene sve potrebne dozvole. A dozvola, pak, nema jer nisu urađeni svi роtrebni projekti, ра је građevinska inspekcija dala rok od 60 dana da se „uočene nepravilnosti“ isprave.
Izvori su kredibilni, ali ništa mаnje kredibilni poznavaoci situacije kažu da „kvaka“ uopšte nije u dozvolama, mada je sve u vezi s njima tačno. Nešto mnogo veće se, izgleda, iza brda valja.
Dr Mile Bugarin, zamenik direktora Instituta za rudarstvo i mеtalurgiju u Boru, tvrdi da je čitava ideja sa izgradnjom nove Topionice krajnje problematična. „То је kao kad bi izgradnja kuće роčеlа od krova, a ne od temelja`; kaže Bugarin za Novi magazin.
Sve je роčеlо pre 4-5 godina kada је posle nekoliko neuspešnih pokušaja privatizacije doneta odluka da država preuzme RTB i da ona finansira izgradnju nove topionice kao najslabije karike u proizvodnom lancu i, što је bilo posebno važno, najvećeg zagađivača. ,,Tada je rečeno da ćе izgradnja nove fabrike koštati 135 miliona dolara; danas je cena već dogurala do neverovatnih – 450 miliona`; kaže Bugarin.
Ali, čak ni to utrostručenje cene nijе najveći problem.
Najpre, onako kako je zamišljena Topionica je daleko od optimalnog rešenja. Njen kapacitet projektovan је za preradu 400.000 tona koncentrata i proizvodnju 80.000 tona katodnog bakra godišnje. „U роslednjih 30 godina nema primera u svetu da je izgrađena topionica kapaciteta manjeg od milion tona koncentrata, odnosno 200.000 tona bakra. Razlog je krajnje jednostavan – manje topionice su skupe i za izgradnju i za održavanje, drugim rečima nisu rentabilne. Poslednja реć sa manjim kapacitetom, a1i za 50 odsto većim od ovog našeg, za proizvodnju 120.000 tona bakra izgrađena je u Iranu 1983. godine ; kaze naš sagovornik.
Ni to, medutim, nije najveci problеm. Jer – ni za tu proizvodnju 80.000 tona metala RTB Bor nema dovoljno sirovine, tj. koncentrata bakra. I to dvostruko. Nema ga dovoljno ni kvantitativno ni kvalitativno. Za proizvodnju 80.000 tona bakra u novoj topionici potrebno је 400.000 tona koncentrata u čiјеm se sastavu nalazi najmanje 21 odsto metala. Jednostavno, takva je tehnologija. Sa manje metala u koncentratu proizvodnja staje.
Bor је prošle godine proizveo 32.000 tona bakra i 180.000 tona koncentrata. Od tih 180.000 tona samo 80.000 је bilo sa 21 odsto bakra (iz njega je proizvedeno 17.000 tona metala); ostalih 100.000 tona imalo је svega 9-14 odsto metala. Takav koncentrat je, kao sto је rečeno, iz tehnoloških razloga neupotrebljiv u novoj topionici. Dakle, i kad bi do kraja ove godine, kao što је planirano, bila završena nova topionica, ona neće moći da radi jer nema dovoljno kvalitetne sirovine.
Branko Kecman, direktor preduzeća Akva Bor, poslao je početkom februara na adrese Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede i Milana Bačevića, ministra prirodnih resursa, pisma u kojima ih obaveštava о problemima u poslovanju RTB Bor i svojim predlozima za орtimizaciju procesa proizvodnje. Роsebno se apostrofira rudnik Cerovo za koji se kaže da je procenat iskorišćenja bakra iz rude svega 45 odsto i dobija se koncentrat sa svega 16 odsto metala, zbog čega se mesečno gubi oko dva miliona dolara.
„Da bi se u RTB Bor proizvodilo upola manje bakra od projektovanog kapaciteta Topionice“, nadovezuje se na Kecmanove reči Bugarin, „dakle 45.000 tona bakra, odnosno da bi se dostigla proizvodnja od 250.000 tona koncentrata sa 21 odsto metala, u rudnike i flotaciju treba uložiti oko 500 miliona dolara“. Naravno, ne odjednom nego u narednih 4-5 godina, jer pre svega za otvaranje novih rudnika osim novca treba i vremena.
Neko će možda u ovom trenutku pomisliti – pa dobro, što ne uvozimo koncentrat, zar se tako uostalom pre neku godinu nije i radilo.
Tačno, radilo se, ali se viče ne radi. Jer – na tržištu nema „slobodnog“ koncentrata. „Kapaciteti topionica u svetu danas su za 30 odsto veći od proizvodnje koncentrata bakra; u Evropi je ta razlika i veća. Deset topionica godišnje proizvodi 600.000 tona bakra iskorišćavajući pri tome samo 60 odsto svojih kapaciteta. Takvo stanje traje već duži niz godina. Zbog toga se danas sklapaju dugoročni ugovori i koncentrat plaća avansno, čak i do tri godine unapred“, objašnjava Bugarin.
Uzrok velikoj potražnji za koncentratom poslednjih desetak godina jeste, s jedne strane, sve manja količina metala u rudi, a s druge u njegovoj vrlo niskoj ceni koja se u razdoblju od tri i po decenije, od 1970. pa sve do 2005. godine, kretala oko 1.700 dolara po toni. To je, naravno, uticalo da se zapostavi rudarska proizvodnja, odnosno da se eksploatišu samo najbogatiji rudnici.
Od tada je, međutim, pre svega zahvaljujući razvoju Kine i Indije, potražnja za bakrom u svetu naglo skočila, pa je skočila i cena – na 8.000 dolara za tonu. Prema mnogim procenama time je cena dostigla svoj „istorijski“ maksimum i ubuduće će, bar u narednih nekoliko godina, samo padati. Zbog toga je neophodno da se RTB vodi pametno i promišljeno, da se inače siromašna ruda iskorišćava maksimalno, a ne da Basen bude poligon za sticanje političkih poena. A u RTB-u Bor se, tvrdi Bugarin koji je takođe pisao ministru Bačeviću, zbog neodgovornog odnosa prema poslu, raubovanja rudnika i odbijanja da se primene nove tehnologije godišnje gubi 50 miliona evra. Primer je opet Cerovo iz kojeg proizvodnja jedne tone bakra košta 12.000 dolara, čak 50 odsto iznad njegove cene na tržištu. Ali, ako može da se gradi kanal bez vode, što ne bi mogla i fabrika bez sirovina.
Tu, međutim, nije kraj brigama građana Srbije. Posebno treba da obrate pažnju na sledeći podatak. Od 2008. godine, kada je država aktivno počela njime da se bavi, dug borskog Kombinata porastao je sa 600 miliona na 1,5 milijardi evra. U isto vreme, uprkos ogromnim sredstvima koja su potrošena, proizvodnja bakra povećana je za svega 14.000 tona, dostigavši 32.000 tona. Pre četvrt veka RTB je proizvodio 150.000 tona.
Nedavno smo bili svedoci svađe dva sindikata oko toga koji će od njih imati primat u RTB-u. Tuku se, a ne vide da se nalaze na Titaniku.
Rudne rezerve (u milionima tona)
Rudnik količina
Borska reka 250
Krivelј 100
Majdanpek 100
Cerovo 50
Ukupno 500
U poslednje vreme često se moglo čuti kako rezerve rude u borskom basenu iznose milijardu tona. To su, međutim, tzv geološke rezerve za koje uopšte nije sigurno da li ih je moguće i pod kojima uslovima – zbog niskog sadržaja metala u rudi, s jedne, i visokih troškova eksploatacije, s druge strane – ekonomski rentabilno iskoristiti.
Katastrofalna neefikasnost
Kecman se posebno osvrće na članak u fabričkom listu RTB Bor Kolektivu s kraja februara. Pre jedne decenije, tj. 2003. godine, RTB je proizveo blizu 10.000 tona bakra iz sopstvenih sirovina, 500 kilograma zlata i dve tone srebra. Cena jedne tone bakra te godine bila je oko 1.800 dolara, cena zlata oko 270 dolara po unci (1 unca = 31 gram), odnosno 8.650 USD po kilogramu, a srebra pet dolara po unci, odnosno 160 dolara po kilogramu. Poslednjih nekoliko godina cene su znatno skočile pa je lane tona bakra koštala oko 8.000 dolara, kilogram zlata 56.000 dolara, a srebra blizu 1.000 dolara. Da je cena metala pre 10 godina bila kao 2012, RTB Bor bi sa istom proizvodnjom 2003. ostvario prihod od blizu 110 miliona dolara (80 miliona na bakru, 28 miliona no zlatu i dva miliona na srebru).
Gubitak RTB Bora u 2003. bio je neko iznad 52 miliona dolara. Sa proizvodnjom iz te godine i cenama metala iz 2012. profit RTB-a u 2003. bio bi 35 miliona dolara, iako je proizveo tri puta manje bakra. Jer, lane je u RTB Bor proizvedeno 32.000 tona bakra, 900 kilograma zlata i 5,5 tona srebra. „Ovi podaci, dakle, kristalno jasno govore kako su ekonomska i tehnološka efikasnost RTB Bor katastrofalno niski uprkos ogromnim ulaganjima, teškim stotine miliona evra, koja su u međuvremenu ostvarena“, kaže Branko Kecman.
Što je još važnije, ovo ozbiljno dovodi u pitanje buduće investicije, jer reč je o neracionalnom trošenju novca građana Srbije, poreskih obveznika, pa se postavlja pitanje zako država Srbija, kao vlasnik, odnosno Vlada Srbije, kao „nadzorni organ“ nad operativnim menadžmentom borskog Kombinata, toleriše ovako rasipničko ponašanje i nedomaćinski odnos prema novcu građana Srbije.
Izvor Medija Centar Bor